‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אש אדומה משתוללת‬
‫אל תיפול, עמוד על רגליך‬
‫- 7 באוגוסט, 2003 (יום חמישי) -‬
‫הבטחתי לעצור את הדמעות‬
‫פלא, פלא, לב כה נדיב‬
‫מחבק אותך‬
‫לבו האוהב הוא נשקו‬
‫גיבור שמגן...‬
‫כן, זה מה שקורה לתקליטים.‬
‫בוקר טוב, סאטורו.‬
‫עלינו להימנע מסכנות. אבל אסור לפחד מהן.‬
‫היכולת לפעול בחופשיות מבלי לחשוש מסכנה,‬ ‫היא היתרון שלנו.‬
‫זאת הסיבה שמעולם לא הקמת משפחה?‬
‫כן.‬
‫אבל אני לא מצטער על זה.‬
‫גם אם לא אקבל על כך גמול בעתיד הקרוב.‬
‫- סאצ'יקו -‬ ‫- הוא ער. -‬
‫לא.‬
‫אני בטוח שהגמול שלך...‬ ‫יגיע בקרוב.‬
‫הלו?‬
‫- 21 באוגוסט, 2003 (יום חמישי) -‬
‫מה דעתך שננסה להזיז את היד שלך?‬
‫ראשית, בוא ננסה לכופף את שני המרפקים.‬
‫טוב.‬
‫עכשיו, תוכל לנסות להפנות את ראשך לעברי?‬
‫טוב, עכשיו לצד השני.‬
‫טוב.‬
‫אני מופתע לראות שאתה מסוגל להתנועע ככה‬ ‫שבועיים בלבד לאחר שהתעוררת.‬
‫זה בזכות אמך.‬
‫היא טיפלה בך ארבע שעות בכל יום.‬
‫זאת הסיבה שהשרירים שלך‬ ‫לא התנוונו למצב חסר תקנה.‬
‫בדרך כלל, לאחר תרדמת של 15 שנה...‬
‫חמש...‬
‫עשרה...‬ ‫שנה?‬
‫חמש...‬
‫עשרה...‬
‫שנה...‬
‫הביאי לי את התוצאות‬ ‫מיד כשתקבלי אותן, בבקשה.‬
‫כן, דוקטור.‬ ‫-שאביא את זה לדוקטור?‬
‫- 25 באוגוסט, 2003 (יום שני) -‬
‫גברתי, אני רוצה להתחיל בראיון איתו.‬
‫האם זה בסדר?‬
‫תטפל בו יפה, בבקשה.‬
‫סאטורו...‬
‫לפני ששקעת בתרדמת,‬
‫מהו הזיכרון החדש ביותר שאתה יכול לזכור?‬
‫החדש ביותר?‬
‫תרשה לי לנסח זאת אחרת.‬ ‫מה הדבר האחרון שאתה זוכר?‬
‫אמא.‬
‫איפה החליל שלי?‬
‫אפילו אני ידעתי שזה לא הזיכרון האחרון שלי.‬
‫ובאותו רגע,‬
‫הבנתי לראשונה שיש חורים‬
‫בזיכרון שלי.‬
‫ובכן... לדעתי, הגיע הזמן שהוא ייפגש איתם.‬
‫טוב.‬
‫סאטורו.‬
‫יש לך אורחים.‬
‫תודה שחיכיתם. תיכנסו, בבקשה.‬
‫סאטורו.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני החבר לכיתה שלך מפעם, קניה קובאיאשי.‬
‫ואני הירומי סוגיטה.‬
‫אתה נראה טוב, סאטורו.‬
‫שניכם התבגרתם.‬
‫באתם כל הדרך מהוקאידו?‬ ‫-לא.‬
‫גם אנחנו עברנו לטוקיו.‬
‫אני מבין.‬
‫אז שניכם עובדים בטוקיו עכשיו?‬
‫כן.‬
‫נעשיתי עורך דין כמו שתמיד אמרתי שאהיה.‬
‫אני רופא.‬
‫אבל אני עדיין מתמחה.‬
‫ממש מדהים.‬
‫דרך אגב, סאטורו, רציתי לשאול...‬ ‫-קניה!‬
‫מה תרצו לשתות?‬
‫אני מזמינה.‬
‫אין צורך.‬
‫אנחנו צריכים ללכת, בכל מקרה.‬
‫אנחנו לא רוצים לעייף את סאטורו יותר מדי.‬
‫אה, טוב.‬
‫ובכן, סאטורו...‬ ‫ביי.‬
‫ביי.‬
‫תודה שבאתם כל הדרך לראות אותו שוב.‬
‫בשמחה.‬
‫הנה.‬
‫קיבצתי את כל הדברים שקרו לסאטורו.‬
‫חשבתי שזה יכול להועיל,‬ ‫אם סאטורו ירצה יום אחד לדעת.‬
‫תודה.‬
‫על לא דבר.‬
‫אבל... אם תחליטי שמוטב לזרוק את זה,‬ ‫אני אבין.‬
‫את זאת שהצלחת בסופו של דבר‬ ‫להעיר את סאטורו.‬
‫נבוא שוב.‬
‫אני מרגיש בבירור שחלק ממני חסר.‬
‫אבל...‬
‫אם אמא שלי חושבת שעדיף שלא אזכר בו,‬
‫אני משער שאוכל לחיות מבלי שאזכר בו לעולם.‬
‫סאטורו!‬
‫קאיו.‬
‫מזל טוב.‬
‫התחתנתי ועכשיו אני קאיו סוגיטה.‬
‫סוגיטה.‬
‫רגע, התחתנת עם הירומי?‬
‫זאת הסיבה שהירומי נראה‬ ‫כאילו הוא רוצה לספר לי משהו.‬
‫איך קוראים לתינוקת?‬
‫מיראיי.‬
‫מיראיי?‬
‫שם יפה.‬
‫למען האמת,‬ ‫לא היתה לי הרגשה לגמרי טובה בקשר לזה.‬
‫האם זה הוגן שאנחנו יכולים‬ ‫להמשיך בחיינו ולהיות מאושרים?‬
‫גם כשייתכן ששקעת בתרדמת בגללי?‬
‫הרגשתי כאילו‬
‫שאנחנו נוטשים אותך.‬
‫קאיו.‬
‫גורלי הוא רק שלי.‬
‫אין סיבה שתרגישי אחראית.‬
‫הסיבה שאני ככה עכשיו...‬
‫מוכרחה להיות התוצאה של משהו שרציתי.‬
‫אתה באמת מדהים, סאטורו.‬
‫היית בתרדמת במשך 15 שנה,‬
‫ובכל זאת אתה יכול לומר משהו כל כך נפלא.‬
‫זה שום דבר מיוחד.‬
‫אבל בכל זאת...‬
‫הסיבה שאותה ילדה קטנה,‬ ‫שהיתה יכולה רק לדמיין את עצמה לבד,‬
‫הצליחה להתבגר ולהקים משפחה כזאת...‬
‫היא בזכותך, סאטורו.‬
‫תודה.‬
‫הרגשתי הרגשה מוזרה בתוכי,‬
‫והיה עליי לבדוק אותה.‬
‫כן?‬
‫אני רוצה לנסות לצייר כחלק מהשיקום.‬
‫אוכל לשאול עיפרון ונייר?‬
‫כמובן. אביא לך מיד.‬
‫איך אני יכול לצייר ציור כזה?‬ ‫לאיזו חוברת של וונדר גאי הגעת?‬
‫אני בחוברת מספר שלוש.‬
‫אמא.‬
‫לא אמרת לקאיו לא לדבר, נכון?‬
‫למה לא?‬
‫לא ידעתי ששמת לב.‬
‫למען האמת...‬
‫אחרי שקניה והירומי הלכו...‬
‫הרגשתי שעשיתי טעות.‬
‫שהם לא יכלו לומר מה שהם רצו לומר.‬
‫אף שהם באו לראות אותך‬ ‫לאחר שחיכו 15 שנה.‬
‫אני הייתי כאן ודיברתי איתך כל יום...‬
‫אבל כשענית, הקול שלך השתנה.‬
‫זאת היתה הפעם הראשונה שהבנתי שהתבגרת.‬
‫שמחתי מאוד.‬
‫אתה כבר גדול.‬
‫הנה.‬
‫- לידידי היקר, סאטורו פוג'ינומה -‬
‫קניה הביא את זה.‬
‫אני חושבת... שתמצא כאן‬ ‫מה שאתה רוצה לדעת.‬
‫את בטוחה?‬
‫למען האמת...‬
‫אני קצת מפחדת.‬
‫אבל...‬
‫כשילד מתחיל לגלות עניין במשהו...‬
‫חובתו של ההורה לתמוך בו.‬
‫סאטורו.‬
‫ייתכן‬
‫שלא תזדקק לרשימות האלה למען עתידך.‬
‫אבל... למקרה שתרצה פעם לדעת מה קרה לך,‬
‫החלטתי לקבץ אותן ביחד‬
‫בתקווה שתמצא בהן תועלת.‬
‫היום שבו אירע המקרה שלך,‬
‫היה ה-14 במארס, 1988.‬
‫מצאו אותך באגם סמוך לעיירה.‬
‫בשעה שש וחצי בערך...‬
‫וטרינרית שעברה בסביבה חילצה אותך.‬
‫סבלת מדום לב.‬
‫חום גופך היה מתחת ל-28 מעלות.‬
‫אתה תהיה בסדר! אמבולנס בדרך לכאן!‬
‫אל תיכנע!‬
‫דוקטור.‬ ‫-מה מצבו?‬
‫סאטורו פוג'ינומה.‬
‫רמת התרדמת היא 100.‬ ‫הנשימה שטחית. נתנו לו חמצן.‬
‫פוג'ינומה!‬
‫חום הגוף שלו 34 מעלות.‬ ‫הוא סובל מהיפותרמיה.‬
‫רופא בית החולים‬
‫שיער שטמפרטורת המים הנמוכה‬ ‫אפשרה למוח להיכנס למצב‬
‫של חיות מושעית, מה שמנע מוות מוחי.‬
‫וכך...‬
‫ישנת במשך 15 שנה.‬
‫באופן אירוני כמעט, הצלחת להוכיח‬
‫שהחוטף והרוצח הסדרתי שדיברת עליו‬ ‫נמצא בעיירה שלנו‬
‫בכך שהפכת לקורבן בעצמך.‬
‫בעקבות המקרה שלך,‬
‫נפתחה חקירת ניסיון לרצח מקיפה.‬
‫למרות זאת,‬
‫המשטרה לא הצליחה למצוא‬ ‫שום קצה חוט לחשוד כלשהו.‬
‫אבל במקרה שלך, לא נתפס אף חשוד,‬
‫כי הרוצח תמיד הקפיד להסתיר את עקבותיו.‬
‫לדעתי, הסיבה למעשיו היא זאת:‬
‫נוכחותך הפריעה למימוש התוכניות של הרוצח.‬
‫המשך הטיפול בך בהוקאידו נעשה בלתי אפשרי.‬
‫לכן, ביולי 1989,‬
‫הועברת לבית חולים בצ'יבה‬ ‫שביכולתו להעניק טיפול לטווח ארוך.‬
‫אבל עדיין לא היה כל סימן להחלמתך,‬ ‫ולכן זמן מה לאחר מכן,‬
‫העבירו אותך לטיפול בבית.‬
‫אנחנו אוספים כסף‬ ‫למען הטיפול בסאטורו פוג'ינומה.‬
‫תודה!‬
‫אנחנו אוספים כסף‬ ‫למען החבר שלנו סאטורו פוג'ינומה.‬
‫תודה!‬
‫רצינו לעזור בכל דרך שיכולנו‬ ‫ולכן התחלנו לאסוף תרומות.‬
‫למעשה, אנחנו עדיין ממשיכים לאסוף אותן.‬
‫האם זה נשמע כאילו אני מבקש את תודתך?‬
‫האמן לי, אני לא.‬
‫באותה עת,‬
‫היית הגיבור שלנו.‬
‫רצינו להגיע לקרסוליך.‬
‫רצינו להיאבק איתך.‬ ‫עזרת לנו להיות מי שאנחנו.‬
‫- ידידך, קניה קובאיאשי -‬
‫זאת הפעם הראשונה שלמדתי‬
‫כמה טוב להרגיש...‬
‫לא להיות לבד.‬
‫הבנתי פחות או יותר מה שקרה לי בעבר.‬
‫אבל... יש זיכרונות שאני לא מסוגל לזכור‬
‫שאינם כתובים כאן.‬
‫- באדיבות מועצת העיר נישיפונאבאשי -‬
‫כדאי שאמשיך עד הסוף‬ ‫אם אני רוצה להוכיח את עצמי.‬
‫זה היה ממש מדהים, אדון!‬
‫אני מבין, קומי.‬ ‫אז הניתוח שלך מתקיים בחודש הבא.‬
‫הם אמרו שהוא יבריא אותי.‬
‫אבל, אתה יודע, אני מפחדת.‬
‫אז את רוצה שאספר לך מה הסוד‬ ‫שבלהיות אמיץ?‬
‫מה?‬
‫את מדמיינת שמישהו חשוב מחייך אלייך.‬
‫גם את חייבת לחייך, כמובן.‬
‫טוב.‬
‫אני אנסה.‬
‫גופו התבגר, אבל נפשו עדיין כמו של ילד.‬
‫זה נשמע לי מוצלח!‬
‫זה היה שווה את המאמץ!‬
‫מה את עושה, לעזאזל?‬
‫אתה טיפש? אל תכפה את הזבל הזה‬ ‫על המצלמה.‬
‫המצלמה לא משקרת.‬
‫אני מצטערת על המהומה.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫אני מכיר את הנערה הזאת איכשהו.‬
‫אל תיתן לה ללכת.‬
‫תדבר איתה.‬ ‫תודה.‬
‫אני זה שצריך להתנצל.‬
‫את בסדר?‬
‫הוא האשם.‬ ‫לכן אני לא חושבת שהוא יגיש תלונה.‬
‫התכוונתי ליד שלך.‬
‫היא קצת כואבת. הכנסתי לו אגרוף חזק.‬
‫אבל המוטו שלי הוא ללכת עד הסוף,‬
‫כשאני רואה שמשהו מתרחש מולי.‬
‫ללכת עד הסוף...?‬
‫זה מוטו ממש מוצלח.‬
‫מה?‬ ‫באמת?‬
‫אין הרבה אנשים שיגידו את זה.‬
‫אני פשוט לא יכולה לסבול‬ ‫שמישהו משתמש ככה במצלמה.‬
‫יש לי חלום!‬
‫אתה חייב לשאול אותה עליו.‬
‫מה החלום שלך?‬
‫אני רוצה לצלם!‬
‫אני ממש אוהבת את השמיים.‬
‫הייתי נוסעת בכל רחבי יפן‬ ‫או בכל רחבי העולם,‬
‫פשוט נוסעת עם המצלמה שלי.‬
‫איירי...‬
‫אדון?‬
‫מה קרה, אדון?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אדון!‬
‫אתה בסדר? אתה שומע אותי?‬ ‫-אתה בסדר? אדון!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-אדון?‬